Tekst+2

__Razia fra Pakistan__

Razia kommer fra hovedstaden i Lahore i Pakistan. Hun var bare 8 år da familien flyttet til Norge, men hun husker at de bodde i et to-etasjers hus med flatt tak. Når sommervarmen satte inn, pleide de å sove oppe på taket om natten. I Pakistan er det vanlig å bo i "storfamilier", hvis de har plass til det. Og i Razias hjem bodde både en bestefar, to tanter, en onkel og fire søskenbarn. Razia husker også hvor morsomt det var å gå i basarene. //Basar// er et tyrkisk ord som betyr handleplass. Det var spent sol-seil som tak over basargatene, og det krydde av alle slags folk der både i butikkene og rundt salgsbodene på fortauene. Men det var bare menn som stod og solgte.
 * A**

"Hvilket språk snakket du i Pakistan, Razia?" "Jeg snakket //urdu//. Vi har mange språk i Pakistan, men urdu er hovedspråket. Det skrives med helt andre bokstaver enn dere har, og vi leser og skriver "bakvendt", sammenlignet med dere. Vi skriver nemlig fra høyre mot venstre. På min skole gikk det bare jenter, og alle hadde uniform. Fargen på blusene våre viste hvilken klasse vi gikk i."
 * B**

"Hva gjør du om ettermiddagene?" "Jeg er med i skolemusikken og spiller kornett. Om kveldene passer jeg småsøsknene mine når mor og far går på kurs for å lære norsk. Jeg broderer og hjelper mor i huset, og så har jeg jo lekser!" "Om søndagene da?" "Nesten hver søndag har vi besøk av andre pakistanere som bor her i byen, eller vi drar med bussen og besøker dem. Vi har flere slektninger her i byen og er mye sammen med dem. Du skulle se bussene i Pakistan! De har fargerike tegninger over hele seg og er pyntet med krepp-papir og sløyfer og bånd. Men de er så fulle at det er trangt om plassen på dem. Så går jeg på biblioteket og låner bøker. De har ikke så mange på urdu dessverre, men jeg leser jo norsk ganske bra nå."
 * C**

"Hva var vanskeligst for deg da du kom til Norge?" "Språket. Jeg husker jeg gikk bort og spurte noen barn om vi skulle leke, men ingen skjønte hva jeg sa. Jeg syntes også det var merkelig at gutter og jenter gikk nesten likt kledd. Nå kler vi barna oss som dere, men mor går fortsatt i buksedrakt slikt som i Pakistan. Der brukte hun også en //burqa//, en kappe, når hun gikk ut. Den dekket hele kroppen og ansiktet, så ingen fremmende menn kunne se ansiktet hennes. Men mor kunne se gjennom det broderte "gitteret". Ikke alle kvinner i Pakistan bruker burqa lenger. De synes den er gammeldags og for tung og varm. De ville heller ha tynne slør-drakter i vakre farger. Deb første vinteren syntes jeg også det var veldig kaldt her. Snø hadde jeg aldri sett før, og noen frøs bestandig. Men nå liker jeg både vinteren og snøen."
 * D**

"Nevn noe du synes er ekstra morsomt her i Norge." "17. mai! Jeg synes barnetoget er så flott!" "Vet du hvorfor vi ferier 17. mai?" " Ja, da ble Norge et fritt og selvstendig land. Vi har også en frihetsdag. Det er 14. august. På den dagen 1947 ble vi en selvstendig nasjon. Før hadde vi vært en del av India, og England styrte over India den gang. På "pakistani-dagen" og på andre festdager tar vi på oss pakistanske drakter - //sari// eller buksedrakt - og jentene maler fine mønstre på hendene sine. Malingen blir laget av en tørket plante som blir knust og blandet med vann. Vi bruker en fyrstikk til å tegne mønstrene med. //Mendi// kalles en slik håndmaling.
 * E**

F "Hva slags religion har dere i ditt hjemland?" "De fleste i Pakistan er //muhamedanere//, jeg også. Religionen vår heter //islam// og er en av verdens mest utbredte religioner. Vår gud heter //Allah//, og bibelen vår kalles //Koranen//. Den forteller oss hvordan vi bør leve i hverdagen. Pakistanske barn begynner tidlig å lære deler av Koranen utenat. Vi har også bønnestund fem ganger om dagen. Enten går vi til //moskéen//, det er vårt gudshus, for å be der, eller vi ber hjemme. Da legger vi oss på kne på en liten matte eller bønneteppe. Særlig de eldre er veldig nøye med å huske bønnestundene. I Lahore ligger den fineste moskéen i landet vårt. Den har tårn og runde kupler."